Hra pro Z.

Rekvizity: Kniha o meditaci. Papír, tužka, podložka.

Přicházím domů.
Lehám si na gauč a čtu si knížku.
Najednou sebou trhnu.

„Neměl bych udělat nějakej dárek pro Zdeňku. No ale vždyť jí přivezu spoustu věcí. A taky jsem jí přivez sebe, sama psala, že to bude ten nejkrásnější dárek.“

Čtu dál.

No ale stejně bych pro ni měl něco vytvořit.
Tak jí něco namaluju. No jo ale co já můžu namalovat Dyť to neumím, zas další zbytečnej kus papíru. Tak bych moh napsat báseň! Ale básničky si píšem furt. Hmm moh bych vymyslet nějakou hru, třeba jako Carcassone. No to je ale pitomina, hmm a co kdybych napsal divadelní hru! 
No to je skvělý. Ale o čem by ta hra byla ... uf to nevím, musí to mít nějakou myšlenku, nějaký příběh ze současnosti ... o současných lidech, něco, něco něco ... Ne, to ne, to je blbost. 
Jo ... jo .... ne to je nuda. uuu eeee chrrmmm yyyjo jo jo ne.
Uhhh ... „

Klepu si na hlavu.

Kdo to zase sakra klepe!“

Jdu otevřít.

„Jé, ahoj Klokánku.“

Vždy přebíhám na Klokánkovu pozici. a měním hlas.

„Ahoj.
Máš nějaký divný hlas.
No jo asi sem trochu nastyd.“

Klokan skáče.

Jé ty hezky skáčeš Klokánku, já ti ukážu jak skáčou tygři.

Skáču stejně jako Klokan jen dělám „Bounce“.

„Tyjovka, ty skáčeš stejně jako já.
No já mám dokonce pocit, že jsem tam a chvilku zas, že jsem tady.
Nezdá se ti svět absurdní?
Jo, to se mi taky někdy zdá, ale možná to je dobře, možná že to cítíš dobře, možná jsme jen jedena bytost.
Jo. Uvaříme si jako jedna bytost čaj?
Tak jo.“

Jdu do kuchyně. Nalévám vodu do konvice, dávám ji vařit.

„Co děláte v mé kuchyni?
Cože? Pořad odpověz a vyhraj? No to teda fakt neznám. 
No chápu – takže když odpovím tak vyhraju.
Jo možná vyhraju.
No dobře, ale pak vypadnete z mé kuchyně.
 Kdo chodí s Mariannou v seriálu Náhradní rodina?
Eeee, no já televizi nesleduju, tak třeba Jose Carlo Wassermiler?
Vážně ne? No to se divím.
CO? Jak se jmenuje dítě Zlaté Katky? Jaké Katky, cože? Jakože vyhrála zlatou medaily na olympiádě? A ona má děti? Jo aha, tak to sorry.
Už nemáte otázky? Aha no dobře. A dáte mi vědět jestli jsem něco vyhrál? Jo bude to v rádiu. No to taky moc neposlouchám. Kdyžtak se ozvete, aha. A co je vlastně hlavní cena? Cože? Tolik masa kolik vážím?
Aha sponzorem jsou Holešovická jatka. 
A víte, že v Holešoviské tržnici bývalo léta okénko, ve kterém bylo možno koupit čerstvou zvířecí krev?
Kdo jsem?
jsem nadšený pesimista
pocitů portrétista
cestovatel po krajích dalekých 
i blízkých
milovník hor sahajících do oblak
i tulák po těch nízkých“

Nalévám čaj, nesu ho zpět.
Vejdu do místnosti.

„Ha tady nic není, co dál? Úplná nicota, tady končí svět. Jo, počkat tady je něco napsáno: Konec hry.“ No počkat počkat. Já nechci konec hry. tak to ne, to já si ještě část připíšu.“

Vytahuju papír a tužku a píšu si scénář hry:

„Vejdu do místnosti.
Hlavní hrdina: „Ha tady nic není, co dál? Úplná nicota, tady končí svět. Jo, počkat tady je něco napsáno: Konec hry.“ No počkat počkat. Já nechci konec hry. tak to ne, to já si ještě část připíšu
Vytahuju papír a tužku a píšu:
„Ha tady nic není, co dál? Úplná nicota, tady končí svět.“

Zarazím se.

„Hmm. Tohle nikam nevede. Lidi mají furt tendenci svět popisovat, ale nedostanou se z toho popisu ven ke skutečnému světu. Jak popsat jak voní kytka. Co kdybych zkusil svět prožívat, prostě budu něco dělat a tím budu svět tvořit.
No jo, ale to musím improvizovat. Teď opravdu nevím co přijde. To je paráda!“

Improvizace.

„Improvizace je jako chodník rozvíjející se při chůzi. Na improvizaci se můžeš a nemůžeš připravit. Když hraješ na hudební nástroj můžeš se na něj naučit skvěle hrát, to je ta příprava, ale když s tím nástrojem pak improvizuješ, tak žádnou přípravu nemáš. A ani mít nechceš.“
Hurá budu děsně meditovat abych uměl hrát na na nástroj života! Musím si o tom něco přečíst.“

Vytahuju knihu o meditaci.

„Ty vole, soustředím se na tady a teď, kde jsem a co dělám.
Sem soutředěnej, děsně soustředěnej.“

Začínám si okusovat ruce.

„Vnímám jak dýchám, jak sedím, vnímám myšlenky, které se míhají hlavou.“ 
Ty myšlenky to jsou takový tažní ptáci, jak přelétají tak se v mysli mění roční období, už brzo bude jaro, bude svítit sluníčko, budu se cítit v pohodě, vyrazím někam na výlet, normální lístek teď platí až daleko za město, aspoň něco ty dopravní podniky dělaj dobře, kdo to má asi na starosti, kdo je ministr dopravy?Asi budu volit zelený, i když dycky sem volil humanisty, ale to je jen takový gesto.
Gesto.“

Udělám gesto a probudím se, prohlížim si nehty.

„Vnímám jak si koušu ruce.
Zkusím se soustředit na nějakou činnost, třeba tak dosáhnu bdělosti! Může třeba malovat. Zdeňka u toho dycky poslouchá rádio.“

Zapínam  rádio. Maluju srdce.

Rádio:
„ ... ze současnosti. Podle Jaroslava Balvína, známého současného kritika, zobrazuje toto psychologické drama postmoderní situaci již nemladého intelektuála, který řeší bilanční krizi a hledá smysl života.

Proč to vůbec vymýšlím, jaký to má význam? Proboha jaký to má smysl psát nějako hru pro Zdeňku. Udělám jí radost. No jo to je fajn, ale mohl bych třeba udělat něco jiného co by jí udělalo radost a ještě by to k něčemu bylo. Jako co. No třeba bych jí moh udělat radost tím, že bych si přestal kousat nehty
Prohlížím si nehty
„... jo, jenže to nestihnu. Ale mohl bych jí to zkusit dát k vánocům. 
A třeba bych jí moh dát dárek, že jsem se začal angažovat v nějakém angažovaném spolku, mohl bych se stá angažovaným ... ééé ... tím ... jako pomáhat bezdomovcům a utečencům a postiženým a tohleto tento. Anebo bych se měl zapojit do nějakých solidních institucí, měl bych se stát dobrým a bodrým pedagogem, andragogem, demagogem, učitelem národů, pronárodů, nádorů, měl bych se stát členem akademie věd, akademi hned, akademie medvěd.
A měl bych si najít kousek země, postavit tam dům, farmařit, vyrábět čistou energii, pečovat o ten krásný kousek země a chránit ho před globálním oteplováním.
No tomu se ani nedá smát.
Takže budu dál studovat jak funguje proces poznávání, jak se můžeme naučit hrát na své vědomí jako na hudební nástroj, jak se bránit tomu, aby nás někdo manipuloval. Prostě budu se dále zabývat tou nepraktickou stránkou světa. Nepraktickou, protože nikdo neví, kdy a jestli se bude hodit. Ale mohlo by se stát, že by se náramně hodila a nebyla by, a to by byla škoda.
Crrr.Crrr.
No jo telefon, telefon, sakra kde ho mám. Jo tady.
Burian. Hello. Yes. Chinese army? Advanced neurocognitive technology research? To prevent people from egoism, to prevent people for killing and torturing each other?
No thanks, I´m too afraid of myself, my ego is too big, I´m afraid of people and I think I´ll invent technology just for controllling people and not for making people free. 
I must free the people inside myself. I must free the people from myself, I must free the people from my own fear.“

Přestávám malovat. Vypínám rádio.

„No to se nedá poslouchat, nemůžu se soustředit, ti lidi přemýšlej o úplnejch blbostech, kdyby radši meditovali. 
Ale připomnělo mi to jednu básničku od Maxe

Recituji:

ARMÁDĚ ZDAR!

Armádě zdar!
Nazdar!
Pal!
Nepal!
Nepál!
Věř míru!
Víru sýru!
Netopýrům upírům tapírům
tapetovacím papírům
dej rum!
Armádě zdar!
Nazdar!
K obraně slasti buď připraven!
Do boje vypraven
zpraven a opraven!
Amen!
Na hlavě kámen!
Z kamen vyšleh plamen
z kamen plamen vyšleh
a výslech 
se protáhl do ranních hodin!
Armádě zdar!
Nazdar!
Poslouchej generály!
Poznávej minerály!
Do tanku natankuj
a vyraž bránit Prahu
osvědčený usvědčený vrahu!
Nedojedeš!
Letadla nelítaj
Transportéry netransportujou
transparenty netransparentujou
transplantace netransplantujou
trpaslíci netrpasličej!
Aťt žijou latríny!
Armádní vitríny!
Vytři si zadek povolávacím rozkazem
padnout za svou zem
a k čemu
země ničemů a šlemu a partajních členů!
Armádě zdar!
Nazdar!
Komu se nelení
tomu se jeleni
v zeleni obrní!
Buď připraven!
Buď pochválen!
Buď popraven!
Armádě zdar!
Nazdar!“

„No zkusim ještě chvíli malovat, snad bude něco zajímavýho na jiný stanici.“ 

Přelaďuji. Maluji dál.

Rádio:
Jo možná vyhraju.
No dobře, ale pak vypadnete z mé kuchyně.
 Kdo chodí s Mariannou v seriálu Náhradní rodina?
Eeee, no já televizi nesleduju, tak třeba Jose Carlo Wassermiler?
Vážně ne? No to se divím.
CO? Jak se jmenuje dítě Zlaté Katky? Jaké Katky, cože? jakože vyhrála zlatou medaily na olympiádě? A ona má děti? jo aha, tak to sorry.
Už nemáte otázky? Aha no dobře. A dáte mi vědět jestli jsem něco vyhrál? Jo bude to v rádiu. No to taky moc neposlouchám. Kdyžtak se ozvete, aha. A co je vlastně hlavní cena? Cože? Tolik masa kolik vážím?
Aha sponzorem jsou Holešovická jatka. 
A víte, že v Holešoviské tržnici bývalo léta okénko, ve kterém bylo možno koupit čerstvou zvířecí krev?
Kdo jsem?
jsem nadšený pesimista
pocitů portrétista
cestovatel po krajích dalekých 
i blízkých
milovník hor sahajících do oblak
i tulák po těch nízkých“

Prohlížím si obrázek a ukazuji ho publiku.

KONEC