Honza Burian
Starší básně, výběr, 1997 –2001

Ze sbírky
Jeden známej
1997 - 1999

* * *

     Jeden známej

 Jo znal sem jednoho,
psal optimistický básmě.
Poslouchalo se to krásně,
jitra onoho
potáceje se vratce
s veršem na rtech z hospody.
Teď visí na oprátce,
vyřešil vnitřní rozpory.

 Jo znal sem jednoho,
	  ... ale už neznám

* * *

	Magda

 Život je sínusovka se dvěma vrcholy
alespoň někdy,
zeptej se Magdy.
 Když seš nahoře, chceš všechno vidět,
protože se ti to zdá krásný.
 A když seš dole, chceš si zalízt do nory
a nevystrčit nos,
roztrhat vítěznej los.
Magda vyhrála v loterii,
ale je teďka v pěkný mizerii.
Myslí na kluka, co o něm měla by vědět,
že není žádnej básník,
takže ji milostnou poému nenapíše a nedá
a tak si roztrhala kalhotky a los.

 No není úplně blbá?

* * *

Únor

 Peří ze špinavýho sněhu
 Popel a Spolek přátel žehu
 Nahoře na Proseku, když se otočím
 Celá únorová Praha pod mým obočím 
 se schová v zřítelnici
 Zaschlá šmouha krve na silnici.
 
 Únorová praha je jak smrt
 Úsměv, zuby  věžáků bez dásní 
 Šedivá jak kosti básní
 Kostely jsou studené, 
 kroky nezvaných hostů.
 Odrazy na hladině jak pohřební svíce.
 Náramky mostů,
 nekrášlí už ledové paže řeky a její líce,
 odraz od měsíce.

* * *

 Na střeše pansionu  Sinbad

Světla plují
hladina zrcadlo
jak lesklé propadlo
nad hlubinnou slují
jméno mne napadlo
políbit vzduch
jak racků křik a ruch
když slunce dávno zapadlo.
ISTANBUL

* * *

 Úpis

Šedivá obloha
rozmoklej asfalt
vyprodaná výloha
a ženskej alt
zařízly se mi pod kůži
upsal sem se ďáblu tuší
rudou

Jen chvíli jsem se vznášel
pak sám sebe jsem našel
na zemi v oparu mrtvých těl
zmarněných příležitostí
nevinnost v srdci jsem zapomněl
ze strachu před bolestí.

* * *

      H

 Tastes are flyin´ around me
 I hear colors, sounds I can see
 desires command my own will
 my love is eternal and loves to kill
 I still live in age
 of motherfuckin´ H.

* * *

Psaní 

 Člověk píše
hrozně tiše
 Plynou slova
zas a znova
 
 Nevyzkoušíš zlato žití
slova tichá nezachytí
 hudbu větru v mysli tvojí
hukot jak se včely rojí
 každá z nich je myšlenka
sladká jako hašlerka.

 Droga píše
smaží tiše
 v tvojí pýše
v tvojí míše
 i v mozku.

Mezi prsty propadne ti
 trocha zápalné oběti.
Smysly už nic nerozpojí
 propletené v jednom boji.

A alkoholu sklenka
 je bejvalá milenka. 

* * *

 Naser si

 Naser si.
 A píchni si.
 Zasyčíš.
 Jako vypuštěná duše.
 Jako had.
 Je to snad?
 Trocha světel v očích?
 Sítnice to rozjela.
 Vlezlou tak trochu náladu.
 A všechno co je v tobě.
 Smaží na Rimbaudovským korábu.

* * *

 Galilea

 Galilejské vlnobití
šabatem se nezatřpytí
neónových pozlátek,
doušek krátkých památek.
Jak se asi mrtvý dám
Golanským těm výšinám,
louče hvězd už neprosvítí
světla v našich očích 
zakletá, 
chycená v sítích
 života. 
Noc snících.

* * *

 Masada

 jitřní směs barev
stmívá se do světla
mrtvá je voda
a poušť už odkvetla
slaná je pustina
i trny vyschlých květů
vysoká Masada
a židi modlí se tu

* * *

   Muchomůrka

Muchomůrka je potvůrka
chvíli na tebe mžourá
jedním bíločerveným okem
a potom vyčítavě kňourá,
žes jí sněd.
A vyhrožuje,
že je v ní jed,
Jedu plná kašna,

  úplnej jedotrysk,

 ale stejně ... byla to bašta.

* * *

 Moc lidí

Kde je moc lidí
člověk se stydí
jak je malej proti davu
a slabej a plnej hladu
(a zvědavej co skrývá dívčí podprsenka)
Silnej seš jenom tak, jak je tvoje peněženka.
Kde je moc lidí
a peněz málo.
Tvý chutě slídí ...
"Co by to stálo?"

* * *

   Lenka 

Svět zůstal tam venku,
svojí holku Lenku
vzal sem si jak jointa
(nebo dva jointy, už nevim.)
Chybí tomu pointa.

* * *

 Pohled

A mezi dvěma věžema,
ty nejsou od Tolkiena,
je na nich psáno Gambrimnus,
se  kapka červeného vína
pomalu snesla na ubrus.

* * *

   Noci

 Máš noci
ve svý moci
ve svý nemoci
máš nenoci
teda vlastně den
co na tom že malá je ta moc
že krátká je ta noc
že je to vlastně sen
úplně zkurvenej sen
stejně to nerozeznáš
snad někdy
někdy poznáš
že nikdy
všechny  pravdy jsou
nemohou!
proniknout
šáíleností tvou
zaniknout 
ale taky nemůžeš
sám sobě lžeš
nedokážeš
spočinout 
v tom objetí
bez vedlejších myšlenek
s konečností spjatí
na to není lék.

* * *

  Kotě

 kotě si hraje,
vousek mu vlaje
na tlamičce.
Na pacičce
má ostrý drápky,
těma tě hladí,
ale ztáhne se zpátky,
když ti to vadí.

 Na klíně ti hraje
melodii jako spředenou
z rozhrkanýho flašinetu.
Narodilo se teprv na začátku máje,
ale až bude velký, tak vystoupí se svou mámou
v kabaretu.

* * *

 Konce a začátky

 Staronovej konec
novostarej začátek
beznadějná bolest
všezoufalých koťátek
vodsmažená chuť
na milování rtuť
nevěř rozumu a smrti smyslů
dohromady,
 vodhoď flašku rumu,
vystup z armády
zkomírání
vmrštění
do živých očí
mrtvých důlků
zkropených močí
nekonečných pluků
Beznadějní.
Na to ser
ber kde ber.

* * *

Červ

  (Puškin píše dekadenci)

 Hnán sudbou zlou a potměšilou,
autora zvůle zadání.
 Snad pěl by píseň chmurnou, tklivou,
kdyby měl buňky k zpívání.
 Už supí, chvěje se mu každý nerv
(a že jich nemá mnoho),
už blíží se, hle je to červ!
 Co chudák má jen z toho?
 Tak vzhůru, tu pouť přezbytečnou
                         značí sliz.
 Na cestu pro něj nebetyčnou 
                 se vydal, drnohryz.
 Plyne však z toho naučení,
jakápak duši naší zvěst?
 Kdyby je měl, 
           snad by i dlaně,
               v křeči vztekle,
                      sevřel v pěst!
 Chmurná či jasná
           osudu peruť
                nad jeho bídou
                      rozprostře se?
 On stále o tom neví,
                  že cílem jeho:
 Smrt.
                Té nikdo nevyhne se.
( Ani básní hrdina, byť je to tvorů spodina.)

Ze sbírky
Bromantika 
1997 - 1999

* * *

     Nevěřím

 Líbám polštář vedle sebe
spala na něm tvoje tvář,
chtěl bych tě mít pro svý nebe
kolem tebe svatozář.

 Ve vzpomínkách tvoje oči,
jsou chladný jak vločka sněhu,
ve svejch fantaziích nočních
snažím se v nich najít něhu.

 Neprosím už svoje srdce
o zachování příměří,
že zašeptáš mý jméno sladce,
rozum už můj nevěří.

* * *

     Na sněhu

 Jak peří andělů
tak sníh je bílej
křupe mi pod nohama
mý touhy šílej,
že mezi mátohama
co nosej divný masky
s namalovanou lidskou tváří
protančím celej život
a v srdci chmurně tklivo,
že krásu lásky
nenajdeš v slabikáři.

* * *

Z okna
 
 Hledím z okna na krásu,
 kterou kreslí sníh na černý hlíně
 Nemyslím už na spásu,
 již jsem našel ve včerejším víně.
 Paměť dávno ztratil jsem
 ve tvém hebce, sladce, hořkém klíně.
 Tvůj obraz ke mně vrátil se
 a smutek bloumá myslí jen tak líně.

 Zchlastanej a zkouřenej
ukřižovanej Satanáš
sedím sám a schoulenej
a snim vo tom, že mi … dáš.

Ze sbírky
Koupená flaška 
1999

* * *

Koupená flaška

koupená flaška
stála jen půl peněženky
alkohol levná láska                   
a rudý víno plodí divoženky
sedím a píšu pohádky pro umírající děti
piju , a je mi blaze, protože nebojím se smrti
kreslím si vtipy jak kostra s kosou padá 
když svině života jí nohy podrazí
já vim že ta studená dáma mě má ráda
i i když mě z jejich temnejch důlků někdy zamrazí
večer když holky z vína i z masa a kostí odejdou spát
přemejšlím, až přijde má mrtvá teta, jak budu se kát
jak a proč a zda a vůbec za to můžu
že to chci všem  krásnejm ženskejm v klíně roztočit
to je ale přece věčná touha mužů
a žádná teta smrt to nemůže svou žárlivostí  potlačit

* * *

Něžňounká lásečka

 Chtíče jsou naběhlé 
 jak žíly na ruce
 city jsou vyprahlé 
 a v noci poluce
 sen zas ti vyvstane
 jak žíly na krku
 kdy se mi zamane
 šeptám tvý jméno,
                       ze zvyku.

* * *

Už nedokážu psát básně.

Už nedokážu psát básně.
Protože do nich chci vtělit své myšlenky.
to je přec potravou rýmů
radosti a tvé strázně
a pocity smysly a milenky
a ne změť filosofskejch splínů
na mou věru.
ale já na to seru
když totiž hledíš na vrchol,
jehož majestát ti k nohám pad.
Nemůžeš myslet jen na svůj básnickej bachor
(nebo i střevo snad)
stejně pak musíš psát
- myšlenky o cestě a cíli
o změně, která víří
všechno co jest,
aby svou plodností
dávala kvést
všemu co je v možnosti.

* * *

 Líbám tě na líčka

nad hranicí světa a ohně
nad stanicí vlaků a mraků a na dívčím stehně
rozlitá sklenička
líbám tě na líčka
včeras mi volala
chtíče smi vzbudila
řekla, žes navždy má
u mě v pelíšku stejně však´s nebila
udělalas ze mě debila
snad ses tim i kámoškam chlubila
snad ses nad tou představou udělala 
tak jako já.

Ze sbírky
Klíče k úniku
 2000

            Klíče k úniku

 Hledáte štěstí
 jako slepci s velkými černými brýlemi
 a nemůžete ho najít
 protože jste zapomněli, 
že máte na nose neprůhledné brýle,
šmátráte kolem sebe a hledáte klíče k úniku
z temnoty.
 A přitom by stačilo jen sundat brýle  
černé brýle strachu z vlastní smrti
 ty vám brání vidět svět takový jaký je,
nezávisle na vás.

* * *

 netvoř jen něco nového
 tvoř jen to co dokáže zas samo stvořit 
 něco nového co dokáže stvořit
 něco nového co dokáže stvořit
 něco nového co dokáže stvořit
 něco nového co dokáže ……… 

* * *
Teď hned
 si představ jak tvoříš

… a teď si představ
 jak někdo tvoří

… a teď 
 jak někdo tvoří tebe

 … právě
 jsi stvořil sám sebe.

* * *

       Na procházce

 Vzal jsem hodiny za ručičku a nechal se dovést až na pokraj rána
 bloudil jsem mezi vůněmi deště
 Pršelo zlehounka, jenom tak zmála
 a má fantazie se ještě smála
 vysoké stromy, vyšší než tráva
 malinké kapky, menší než les

* * *

When there is nothing worse to come
 when the last thing has been done
 The Death will self to himself bore
 and the God will lose the chance be born

* * *

                    S.O.S.       

 Zachytil jsem S.O.S.
  je vaše vlastní, z blízký budoucnosti, možná už dnes
 jenže to ještě nevíte
 stejně neuvěříte
 
  Zprávy z domova, ty nás uklidňují
  sem tam nehoda a politici pikle kují

 Svět se zdá daleko, ale tak už to chodí,
 všichni se vezeme na jedný lodi.

 stejně neuvěříte .... 

 Dokud to nebudete mít přímo před čumákem
 dokud vám nenarvou bodáky do břicha
 dokud vám hlad neroztrhá vnitřnosti
 dokud se vám bolest nad smrtí milovaných  nerozerve mozek
 dokud vám záření nerozplete DNA
  dokud  nezbude z měst pouze štěrk a ze slov jenom šum
  dokud se neutopíte v řekách mazutu
  dokud se nevypaří i vaše stíny na zdech
   
 Nahlas!

 Dokud nechcípne celý lidstvo!
                                                     a s ním i Bůh.
   Stejně neuvěříte
           dokud nepochopíte
 
     že to není problém někoho jiného.

        že to S.O.S., které zaznívá tak zdaleka, 
ve světě
        je ozvěna křiku, kterým se budete zalykat,
tak nespěte

 Tenhleten postoj nebo spíš víra:
"Všechno je v pohodě."
"Nic neřeš. Nech to náhodě."
je tak blbej
tak strašně
blbej
až to srdce svírá

* * *

Patos

Nesnáším svůj patos
proč furt ulítávam 
do vznešenejch
hovno řešících slovíček
proč kurva nenapíšu něco
 něco k věci
třeba vo filckách kurviček.      

  Kurva jménem Božena
  z Německa má kořena
 filcky si uhnala 
  kořena ne.
    díky filckam má to smutnej konec
 kop jí doprdele její pasák - borec.

* * *

Ulice

 V šedivých mracích bezoblačného smogu
       potácím se v nejzběsilejším pogu
         jak vír synapsí mezi neurony
               není kam se schovat
           mezi lidmi s jejich sklony
                        hovad

* * *

           ZáZipák

schovává se za zip
 má vyplazenej jazyk
šlape si na něj
 všichni ho haněj
po ženskejch kouká
 vzrušením pšouká

       sliny mu kanou
  jaký je to asi s pannou?
vochutnat zlehka  bradavky
   nepatřit mezi padavky

        Odpornej úchyl
                v týhletý době
                       držet se vod něj dál
        Však de to blbě
                 máme ho všichni v sobě
                         a von by furt jen stál

* * *

Bolesti má

Bolesti má rozmilená 
Padnu před tě na kolena
Bolesti má na nebesích
Zahrň nás do rozmarů svých
Bolestí má, ty jsi všude
Jsi to, co po lásce zbude
Smusluprosté se ti kořím
i k tomu nás pánbu stvořil

* * * 

Zpověď 

Vidím že tvá duše sténá,
dcero, hříchy jsou jak pěna, 
na kalu žumpy lidských chtíčů.
Tělo tě drásá stovkou bičů.
Ponoř se dcero do té špíny 
a vylov ze dna svoje viny.

Řekni … 
řekni za co studem rdíš se?
Za co vlastní rozum mstí se?
Za co žal pak v tobě skučí?
Za co svědomí tě mučí?

Pověz dcero, pamět trýzni,
co tvé vzpomínky tak przní?
Zač tě v noci můra budí, 
proč tě ve dne srdce studí?

Sděl mi všechno, klidně vzlykej,
slzy v sobě nezamykej.
To co necháš v sobě hníti,
snětí rozum zachvátí ti.
 Pro duši pak spása není,
 šílenství je zatracení.

* * *

 Stáří

 Bolest tebou šourá po pokoji,
 nedáš ji najevo, abys neobtěžoval ostatní.
 Únava po celý den, už si ani nevzpmínáš,
 kdy jsi naposledy alespoň na chvíli necítil únavu.
 Nebo tě aspoň něco nebolelo.
 Nejhorší na tý únavě je, 
 že nemůžeš spát.
 Zbývaj ti vzpomínky,
 a levný sladkosti,
 televizní cukroví,
 a teplo sluníčka, který v létě tak příjemně hřeje.
 Ale co v zimě, dlouho tma, mráz až v kostech.
 Bojíš se.

* * *

Brejle

 Nevzal sem si brejle 
mám místo nich špejle
skrze špejle nevidím
asi je brzo - zahodím.

(Tuto básničku jsem napsal když mi bylo patnáct let, 
a dodnes ji považuji za svoji vůbec nejlepší báseň.)

Ze sbírky
 Tříšť
 1999 - 2000

***

 Víra z vína
zrána se vzpíná
stříbří tříšť
ostré hrany
roztrhané rány
z kousků příšť 

 Den kdy se ponoříš 
do myšlenky snu
vzlyk, jak si zakalíš,
ruce na prsu
dým z trávy ti stoupá i z uší
vlasy jsou natužené hašišovou tuší
láhev je prázdná a tanec skončil včera,
tos ještě byla panenskosti dcera
klín je tak žhavý
 a zchladit bys ho chtěla
dotekem jejího studenýho těla
až proud ho zpod splavu vyplaví
 
* * *

 Žena spí s tím koho miluje
 tak to alespoň přísloví traduje
 a muž zas miluje tu se kterou spí
 běda tomu kdo to neví

* * * 

 Terezce

 Jsi jako obloha po dešti
 voňavý, vlhce kyprý vzduch plný předzvěstí

 Má tě rád jako chleba
 když jsem nic nejed, den nebo dva

 Chutnáš jako proužek dýmu co přoříznul nebe
 na různých místech tebe

otevírám tě jako tvrdý oříšek
               a někdy jako knihu
jsi jako bezedná číše
   ze které se chci opíjet
   litry, jak mandloňový květ,
                     jedovatého lihu

* * *

Kdo je to básník?
ptala se kapka
rudá jak z vína
když padla na sníh
Není to ten
kdo bez pozlátka
vidí jak se řeč a hudba vzpíná
v jediný sen

Vždyť je to jen
kapka nevinná
vydaná vplen
když zastřelili Puškina

* * *

Bertoldt Brecht
 překlad z německého originálu "General, dein Tankist ein starker Wagen"

Generále, tvůj tank je mocná zbraň

 Generále, tvůj tank je mocná zbraň.
 Poláme všechny stromy v lese a rozdrtí stovky lidí 
 Však má jednu chybu, před tou se chraň:
 Potřebuje, aby ho někdo řídil.

 Generále, tvůj bombardér je strašný jako saň.
 Letí rychleji než bouře,  a má víc než jakékoliv zvíře sil.
 Však má jednu chybu,  před tou se chraň:
 Potřebuje, aby ho někdo sestrojil.

 Generále, člověk se dá využít k lecčemu
 Dokáže létat, dokáže zabíjet.
 Však má jednu chybu:
 Dokáže přemýšlet. 

Ze sbírky
Sám se sebou 
 podzim 2000

* * *

sám se sebou

sám se sebou
 piju víno
litr za třicet kaček
 víno ménem poezie
z italskejch sraček
a k tomu olivy
ty nejlevnější s paprikou
 sou kyselý
a víno sladký
 ty chutě se však netlukou

 sedím na lehátku po dědovi
je to jak pohádka
 na dvoře na trávě
 oblaka na stropě stále nový
furt stejně nudný vrátka
 k lidem a ke slávě

 včera zdlábnul sem muchomůrky
 bílý a červený puntíky
viděl sem podivný malý stvůrky
když oči schoval jsem za víky
 Říkali - podívej, tohle sou světy
kam bys chtěl a nemůžeš
mi tě tam zavedem
stačí když budeš dost sjetý
sám sobě lžeš,
              že nemůžeš
                    že máš dost
                             že v míse skvost
    ze zvratků vykouzlíš
tam u nás spíš
ti bude hej
zapomeneš na těla skrýš
tak neváhej ….

 POSLAL SEM JE DO HAJZLU A ŠEL SPÁT

* * *

Živote živote, ty jeden vtipálku
svý fóry máš snad od lacinejch pisálků
 chybí ti pointa, omletá klišé
 zbylo ti na jointa, vzdoruješ pýše.

 živote, živote, co ješti přichystáš
  soužení, trápení
        radostí, mámení
            rozkoší, bolestí
                 váhání, rozcestí
živote živote, no tak se přece snaž
  mám vlastních pastí snář
    když v tempu polevíš
     sám si je nastražím
       to přece dobře víš
          šlahouny z ostružin

 živote, živote, ty jedna potvoro
 radši se budu smát, umírat něskoro.

* * *

 Je dobré mít chyby
  můžeš se těšit
    jak je napravíš

 Plň svoje sliby
  můžeš se těšit
    jak je vyplníš

 Máš poznat strach
   mužeš se těšit
     až ho  překonáš

Měj rád i svoje splíny,
                     viny,
                     pochybností stíny
  můžeš se těšit
   až radosti zas šanci dáš.

* * *

Hej pane Filipe Topole
 ty tvoje verše sou fak jako úžasný
když se s nima člověk zavře sám
                                   do louky do pole
 prožije s tebou kus života stačí se zasnít
 co ale dělat máme
 radu nedostáváme
 snad jen najít radost ve smutku
tu poslední a hořkou radost zármutku
snad jen najít poslední jistotu
že stejný chyby zas a zas sou tu
stejný sou kamarádů srandičky
stejný kamarádek kundičky
princezny myslej furt na ty samý střevíčky
když hádáš co chtěj mít večer za víčky.

*  *  *

Sem opilej a musím psát, abych neusnul
abych nebyl stejná sračka jako ty tisíce alkáčů
který v chlastu utápěj svůj nedostatek smyslu pro humor
 pro černej humor života
 Hej! Berete se moc vážně
ste moc pyšný a ješitný
proč byste měli bejt něco extra
v estrádě života
tady se role měněj hrozně rychle
z milovníka na šaška to de hnedle
nebuďte nafoukaný a zasmějte se svý roli
 se smíchem všechno přebolí.

* * *

 po tváři kanuli mi slzy
 byly falešné, 
 ale poznal jsem to brzy
 a tak mne to nemrzí

* * *

Píseň

Tóny ve své dlani skryje
ze rtů tvých ta melodie
kterou ve svém srdci sníváš
na strasti už nevzpomínáš
snad dá ti radost, snad dá ti žal
zastaví chvíli myšlenek cval
s přáteli tvé štěstí sdílí
přítelkyně v dlouhé chvíli

* * *

Z pohledu blázna ste vy všichni šílený
sami to někdy dobře víte
nejlíp když v noci tvrdě spíte
že to co vám všichni říkaj je od pravdy vzdálený
co vás honí ve dne, dohoní vás to ve snu v posteli
má to zuby pěkně vostrý, nenavštěvuje to kostely
beznaděj to je to zvíře, neznáte smysl života
v každé vaší duše škvíře, rozlévá se prázdnota

tvoříte snad normální svět?
připomínáš mi zvířátko
který se zdráhá uvěřit, hned teď
že jeho svoboda je jen pozlátko
 
     co je normálního na světě,
     kde smysl nahradilo zapomenutí?

     zapomínáš když piješ a jíš
já vím.
      zapomínáš když se s "přáteli" bavíš 
 jasně kámo.
      zapomínáš když se díváš na filmy, zapomínáš když čteš knížku
já vím
      zapomínáš když v kostele zvedáš oči ke křížku
Bože já vím
       zapomínáš když si pumpuješ do žíly sportovní adrenalin
já vím
       zapomínáš když se přesvědčuješ: "Jo dobře kalim!" 
já vážně vím

      snažíš se zapomenout, že zapomínáš
      na smysl toho všeho.

  ale já už si vzpomněl …      

* *  *

Tlející listí,
      na zvlhlé trávě zvadlé
 Slzy v tobě šustí,
      pláčeš dovnitř

* * *

 Včera sem chlastal 
 a tahal cíga jedno za druhým
 dneska mám kocovinu
 jak prase
 Včera sem  nad pivem mlaskal
 vysával půllitry druhý za jedním
dělal jsem pěknou volovinu
a dneska budu zase

 jednou přijde věk,
že si budu muset vzít volno na pátek,
 abych moh ve čtvrtek chlastat
             nalemtat se té lahody
             hodit se přes víkend do pohody
a v pondělí to pak v práci ustát

* * *

Hlavou se mi honí spousta myšlenek
tak nesetříděných
tak zdánlivě nesouvisejícíh
o víru molekul v  knížce kterou právě čtu

 o tom kolik toho neznám
 o tom kolik toho nikdy nepoznám

o tom jakej sem příjemnej a skvělej
a tom jak jsem neschopný a necitlivý

 kolik času strávím poznáváním sama sebe abych byl lepší
 abych dokázal více tvořit
 snad jiným stačí kratší doba na proniknutí do tajů
 vlastní mysli
mne na to nestačí sto životů
proležených a prokoukaných do vnitřní strany víček

přišla mi SMS, od neznámého čísla, ale od známého člověka

 "Lásku nelze mísit se strachem. "
                                                     Seneca

 možná vím kdo mi to poslal, a možná se pletu
 vždyť je to jedno, stejně patřím světu,
 a on zase mně
 společně si pomáháme

trhance myšlenek o lidské společnosti, která nedokáže přežít,
temný je tápání v nejhlubších myšlenkách, co to je skutečnost, 
                                                              co to je poznání skutečnosti

 a nakonec myšlenky o tom na co myslet
                        těma strávím nejvíc času

 a tohle je jedna z nich
akorát jsem ji aspoň nějak využil
jako podivnou poezii 

28.10.2000

*  *  *

My little pet, still bound

Self in soul
beat all in whole
hate against all
late stop the rave
head - a blood ball
falling to grave

* * *

Pohádky

 O brtníkovi, medu a poutnících, co se nakonec shodnou na tom, co je stejně sladké pro všechny
 O sochaři, který pozná že láska není ve stálosti kamene, ale v proměnlivosti života
 O koni Časohřívákovi, který k půlnoci jede po a k poledni proti proudu času
 O Vinckovi který nerad klekal, jen proto že to je v kraji zvykem
 O veverce lyžující na pingpongových míčcích
 O lidech v kapce padající z mostu na hladinu
 O Smrti která si zlomila nohu
 O Vzchlamstovi 
 O …

* * *

Víš kdo jsem? 
Víš kdo jsem.
Nikdy nebudu milovat,
     žádného jednotlivého člověka. 
     zradil bych svou lásku k celému světu 
Nemiluju Tě,
     nedal bych pro Tebe život.
     ten už patří světu 
Pokud to chceš,
     Tvoje láska bude muset stačit pro nás oba.

podzim 2000

To jsem si myslel dřív. 
Dokud jsem  nezjistil, že teprve skrz Tebe
a v Tobě mohu svět milovat skutečně 

 jaro 2003

Ze sbírky
Kuličky
(možná se trefí do důlku) 
jaro 2001

* * *

když jsem sám ...

 město se po mě toulá
 oči mám nastražený
 cesta se na mě zeptá
 a uši dokořán

 když jsme dva ...

 kolem je spousta lidí
 ale žádnej člověk
 tvá kůže mi jazyk hladí
 tvá chuť cítí můj tep

* * *

 Je nemoudré pokládat se za moudrého

* * *

 První musíš mít na mysli své nedokonalosti,
 ty jsou to nejlepší co máš,
 zachraňují tě před upadnutím do samolibosti

* * *

 Země je čím dál tím menší,
 to co se na ní děje se nás čím dál víc dotýká,
 i kdyby to bylo na druhém konci světa.
 Když někdo trpí a nemůže se bránit násilí,
 když někdo zabíjí, okrádá a podvádí,
 „snižuje to tvoji životní úroveň“ 
 ničí to i Tvůj vlastní svět. 
 Ať už jsi bohatý nebo chudý.
 Může se to stát i tobě.
 I ty to můžeš změnit. 

* * *

Marcelině Desbordes Valmorové

Kampak dojde Pane Bože
 cesta beznohého
bez klíče, ach pane Bože,
 pustí nebohého?

Tak toužíce
jít do ráje,
když pestrá je
hříchů kytice.

Daruji 
ji 
panně Marii

* * *

 Puškin včera
 kreslí filigrány pera
 inkoustem vášní, citů
 Agapé vyčaruje zpátky z mýtu

Kouzelná chvíle, vzpomínám si
Okolo mne jsi prošla ty
Jak zosobnění ryzí krásy
Jak letmý přelud čistoty

 Puškin dnes
 Jak hluboko kles
 Píše texty komerční
 Už není revoluční

 Okolo mne ses provlnila
 V kalhotách smi to naplnila
 Sem si řek, že tě musím mít
 Tak sem tě chyt a šli sme se zpít

* * *

 Mantra Bodhisattvy  

 ani na kráse a vůni květu
 ani na okvětním lístku spadlém na zem
 ani na blátě, které se z něj stane
 ani ani
 je to tak, jak to je
 a to znamená, že to bude jinak.

* * *

 You like to play
 but life is not a game
 it has no rules
 and there are no winners
 you can just diminish the suffer

* * *

 Nejneobyčějnější je uvědomit si vlastní obyčejnost

 S vlastní  neobyčejností se dá horko těžko smířit
s vlastní obyčejností se smiřuje mnohem hůř

 Nejobyčejnější je uvědomit si vlastní neobyčejnost
to dokáže každej trouba

 * * *

Otec Thompson
získal Nobelovu cenu za důkaz částicové povahy světla.
Syn Thompson, po 30-ti  letech,
získal Nobelovu cenu za důkaz vlnové povahy světla.

Svět má dvě strany tváře, a obě má najednou.
I tvůj přítel má dvě strany tváře.
I  tvůj nepřítel.
 ... a obě najednou.

* * *

 SKORO HAIKU
  Mato Nahaku
překlad Jan Burian

Na koncích větvičky.
(Právě teď.)

Dešťové kapičky.
(Cítíš vůni vlhké hlíny.)

Bratříčků slzičky.
(Březové vlasy tě hladí.)

Kvítek a Lístečky.
(Prší čím dál hustěji.)

 -      -      -

Pod oblohou
v koruně stromu
létají včely
Pod stromem
ležím já
ve vůni fialek

* * *

 Nejsme milenci,
 ale přítula a přítulkyně

* * *

SROVNÁVACÍ LINGVISTIKA

- ukáže od samsary k nirvaně
 zvučící indické ÓM

- ukáže k poslednímu bytí
 strohé starořecké TÓ ON

- sladí je v jedno, 
 společný indoevropský TÓN 

* * *

tvoje city
chápal by snad jen E.T.

* * *

 Skutečnost není ani dobrá ani zlá.
 Ale není lhostejná, je vstřícná.

 Dává nám prostor pro radost
 z její pestrosti
 ze sebe 
 z druhých
 z uskutečnění nápadů a fantazií.

 A to je velký dar.

 Dává nám utrpení
 bez něj bychom nedokázali rozlišit dobré a zlé.

 A to je velký dar.

* * *

MAX

posedlý básník
rozhazuje bez výběru
lidem své verše 
na cárech bolesti
která nitkovitě tepe
v jeho roztříštěných zorničkách
a řve:
"Smrt odsekává řeznickou sekerou,
tiše praskající mýdlové bubliny let."

a ona, ... ona předstírá orgasmus
aby už přestal

Různé básně
1999-2001

* * *

Tao

Nevlastnit a tvořit
nezáviset a působit
neovládat a v čele být
to je Tao, moudrost a cit

 * * *

Někdy k půlnoci

 Cejtím se
kolem 
padajícího slunce

 Modlím se 
 bolem
 krví krmit kojence

 spáry místo krku
pata místo kyčle
 tělo místo hlavy 

 smát se do breku
 nevědomky myslet
 zničením vše spravit

Podzim 1999

* * *

Nulf  (tak trochu vlkodlak)

 V dýmu z těch příběhů,
 z ohňů a plamenů,
 vyskočí žhavej mráz  na záda ti.
  Uhlíky zážehů
 z očí pak sejmou mu
 vlčí mhu, strachu sráz, v ní se ztratí.

 Štiplavý dým, je z vlasů
                         a nehtů a kostí
 hoří jeho stará láska,
 kapky krve, z nosu, ze rtů a z očí,
 jídlo jsou postní.
 Krouží ve snách, zvířecí maska,
 dým co nabral, do nových plic,
  udělá dobře novýmu srdci,
 nebude výt, 
                        půl člověk
                        půl vlk,
                                      na měsíc.
 V novým těle užnebojí se noci.
 
* * *

    Zaklínadlo

       Sovy
       výři
     netopýři
       myši
       krysy
    žáby štíři.

* * *

CHLAST
SLAST
SPLASK
MLASK
ŽENA
VČERA
NEVĚRNÁ
SCÉNA
NEBE
SE KLENA
Z TEBE 
JEN PĚNA
SLAST
CHLAST

* * *

 Končí říjen
víno pijem
kouříme a
smilníme jen

* * *

Prohlížím si zevnitř víčka
zhasíná mi v hlavě svíčka
. . . už spím.

* * *

Včera jsem prodal svůj čas
a stavěl stan pro komerční raut
ti dělníci, kteří nám šéfovali, 
kteří se snažili vypadat jako manažeři,
ale krom pár naučených pracovních úkonů ,
bych jim nevěřil ani to, že si ho umí vyhonit,
jsou klasickou ukázkou přechodu
z produktivní sféry do sféry 
služeb.

* * *

štěrbinka
pičinka
mušlička
kundička
buchtička
škvírečka
květinka 
růženka 
pusinka
… a na vrchu rozinka