Vzpomínám

 Vzpomínám teď na tu chvíli,
 kdy zasmál jsem se naposled 
od srdce, kde dlí dobré víly
 mi zahartusil bodrý dech

 jdu zpátky šerou pamětí 
 vzpomínky lehce přiletí

  šel jsem dlouhým zástupem
 bláto, špína, zima jen
 únava slila  bdělost v sen
 v plicích prachu kalný hlen
 boky koní sípou vzpěn
 stále jsem dlel zachmuřen
 
 těžká torna na zádech
 těžší meč co bok ti pne
 dlaň však k jílci slastně lne
 k spánku slouží vlhký mech
 nemoc zkrátila ti dech
 dřív než čas se přežral dne
 švadrona se znovu hne
  a z nebe na zem sníh  teď sleh

 bílý klid ten chmury tiší zpěv
 mrazu jiskra vzplála jasná
 však žebračka ta, zima krásná
 nevyloudí na rtech na úsměv

 lágr spolk nás 
  konec všech spás
    chraptí hejtmanův hlas
   “Zítra bitva čeká vás!”    

 šel voj
 na sobě nes jsem zbroj
 v ruce meč
 v nejlítější ved mne osud seč
 zabíjel jsem 
 kosil těla na zem
 žít chtěl 
strach co ve mně zbaběle se chvěl
strhané rysy 
 smrt tu kosí lidí trsy

 pak po boji, když hladí tvojí něhu 
 markytánka Katka
  přece jsi ztrnulý,  půl na druhém břehu
 smích zas přišel zkrátka

 nové bitvy zas a zas
 rozum zvolna odnes ďas
 zabíjet a znásilňovat
 rozmlátit a vyrabovat
 tak to velí války mrav
 krví jen se neudav
 
krví ... která dusí v tobě 
 vzpomínku na smích 
 křeč pak pohřbí v hrobě
             obličeje tvého
             jizvami rozrytého   
úsměv na lících

 když naděje jsi našel nit
 netušils jak krátká bude
 lásky výhně žhavý třpyt
 pohasne před mocí Rudé

 svojí krásku rozmilenou 
našels v krvi umučenou
 v ten mžik oka
 poslední víra se kácí 
 s ní zbytky rozumu se ztrácí
 načne se poslední sloka

 šel jsem v lágr, kde jsou zbraně
 zničil jsem ty malé saně
 zlámal pušky, rozmok prach
 nikdy už z nich vzejde strach
 všechny meče, dýky, píky
 naházel jsem hned do řeky
 děla nezahřmí už více
 olovem jim zalil jícen

 teď odpočívám v řetězech
 je mi blaze, žádný spěch
 vesele se hlahol řině
jak chraplavá melodie
 bezuzdně se chechtám, řehtám
 “Co s ním?” mne si bradu šlechta

  “Nesmí jíti příkladem – 
 buď za úsvitu popraven!”
          
    Praha 15.1.2001, Honza Burian